Vad ska ni med mig till?
Du ska ta banken.
Jaså, banken?
Banken tar vi hand om.
Det ska ni inte bekymra er över.
Vad mer kan jag säga? Jag hoppas att ni klarar det.
Jag också. Och han.
Vi går igenom detaljerna i kväll.
Jag har en förlossning som väntar. Den kan inte vänta på revolutionen.
Gå ut en i taget och håll er ur sikte.
På tal om sikte, hur är det med gråstarren?
Du behöver inte säga nåt.
Jag förstår allt.
Iväg.
Bra gjort, Chulo.
Banken måste ha massor med pengar. Titta på alla soldater.
- Du vet ju hur en sån här funkar. - Det är en...
kort stubin.
Normal längd. 30 sekunder.
30 sekunder.
- Vad hittade du? - Bara papper.
Vänta lite. Skylten pekar neråt.
Där är kassaskåpet!
Akta skallarna!
- Vad springer du för? - Jag vet inte. Nåt är på tok.
Jag tog mig in i banken, men den var helt tom.
Pengarna flyttades till Mexico City för över en månad sen.
Det har varit ett politiskt fängelse ända sen dess.
- Ett politiskt fängelse? - Jag nämnde aldrig pengar.
Jag bara frågade om du ville ta dig in.
Banken är ju mitt liv, min dröm.
Istället har du fritagit 150 patrioter
genom att kallblodigt se faran an.
Du är en äkta revolutionshjälte.
- Viva Miranda! - Jag vill inte vara hjälte.
- Jag vill bara ha pengarna. - Viva Miranda!
- En sak har du lärt mig. - Vad?
Hur man blir blåst!
Vad är det där?
En karta.
Det är ditt land du ligger och vräker dig på.
Det är inte mitt land. Min familj är mitt land.
Det är också Huerta, guvernören och godsägarna,
Gunther Ruiz och hans gräshoppor... För att inte nämna revolutionen.
Prata inte om revolutioner. Jag vet vad de innebär.
De bokbildade går till obildat, fattigt folk.
De talar om nya tider.
Nog kan jag revolutioner, alltid.
De bokbildade går till fattigt folk
och talar om nya tider. Så de fattiga gör revolt.
Sen sitter de bokbildade runt stora bord
och bara pratar och äter.
Och vad har hänt med de fattiga?
De är döda.
Där har du revolutionen.
Så prata inte med mig om revolutioner.
Och vad händer efteråt? Samma elände börjar om igen.
MICHAIL A BAKUNIN PATRIOTISMEN
Jag gillar det inte heller. Men Gunther Ruiz är bara 3 mil härifrån.
Han är på väg till bron där nere.
De kommer att finkamma hela området.
Våra order är att gömma oss i grottorna vid San Ysidro.
Det är en lysande order.
Nu när det verkligen gäller, då vill ni gömma er i en mörk håla
och låta chansen gå förbi.
Inte alla kan slåss. Några måste organisera kampen.
Självklart.
Bry er inte om mig.
Det är personligt.
Ni får ursäkta mig, men jag stannar.
Jag bryr mig inte om era revolutioner.
Jag är trött på att ränna runt i bergen.
Här får det bli slut på det. Vid San Jorge-bron.
Jag kanske vill trotsa er verklighetsflykt.
Kanske är det...
för att mina fötter ömmar.
Om han stannar så gör jag det.
Kanske mina fötter också ömmar.
Jag och irländaren
ska fånga oss några gräshoppor.
Göm er i grottan bara.
Om det går illa för oss, gäller var man för sig själv. Fly!
Om det skulle hända mig nåt och jag inte kommer tillbaka,
då ber jag att Gud vakar över er allihop.
- Lycka till. - Tack.
Så fort de är utom synhåll kan vi smita.
Du tänker väl inte stanna? Alla sprängningar måste ha förvirrat dig.
Minns du John och Juan?
Amerika?
Miljonerna?
Jag förstår mig inte på dig. Jag trodde att det var ett knep.
- Vad kan vi göra mot gräshopporna? - Gör mig en tjänst och ge dig av.
Om valet står mellan en hönstjuv
och att ta kål på några uniformer -
inte väljer jag hönstjuven.
Det skulle allt passa dig.
Lyssna på mig, din irländska fähund.
Du tror att du är den ende som har stake nog att stanna.
Jag har stake, och jag stannar.
Han påstår att det är ofarligt. Bara att bevaka bron på avstånd.
Hur jag än kikar är bron ändå för nära.
Varför skulle jag lägga mig i? Min Gud, vad gör jag här?
Du skulle slagit mig till marken och inte låtit mig öppna munnen.
Se på honom. Allt är hans fel.
Som en turist som vägrar åka hem.
Se på honom. Helt oberörd.
Han roar sig.
Det gläder mig, Gud, för jag roar mig inte alls.
Vad nu då?
Ska han sova nu?
Somna du bara.
Jag har en idé - när han somnat så smiter jag.
Må Gud vaka över dig.
Stanna där borta, sergeant.
Bara en idiot kan sova i det här läget.
Lämna fordonen. Ta skydd under bron.
Ge eld på eget initiativ.
Allesammans.
Sex stycken.
Jag har aldrig räknat dem förr.
Är du tokig? De väntar på dig där ute.
Kort stubin.
Men för de rika sjunger du.
Himmel, Juan.
Om de får igång tågskrället,
når vi kanske gränsen i natt.
Amerika.
Till Amerika, Juan!
Om det är lika storslaget som de säger, då kan man drömma...
Vad är det, Juan och John?
Johnny och Johnny?
Jag spränger hål och du tar dig in. Sen delar vi lika.
Vad gör de?
De vänder bara på tåget.
Vi kör snart. Soldaterna ska bara lasta på sitt skräp.
Flytta på dig.
Vad vill du mig, ditt avskum?
Låt mig passera.
Du får det här.
Där finns en förmögenhet.
Pengar.
Juveler.
Pärlor.
Det här tåget far nog inte till Amerika.
Kanske inte, men det ska vi.
Åt vilket håll ligger Amerika?
Inte fan ligger det ditåt.
Därborta ligger det.
Då så...
då sticker vi.
Till och med Pancho Villa har hört talas om dig.
Han brukar säga att han vill möta den där Miranda.
Mig?
Det stämmer.
Juntaledaren har berättat om dina bedrifter.
Jag kan försäkra dig om att det bara var tomt prat.
Men inga ord kan beskriva vad Juan har lidit för vår sak.
Doktorn.
Hur står det till?
Det här är mannen som borde prata med Villa.
Doktorn.
Vi trodde att du gått förlorad.
Har du eld?
Gunther Ruiz är efter oss och nu vill Villa prata med mig.
Det är dags att vi ger oss av.
Du kan inte ge dig av nu. Du är en ryktbar hjälte.
- Får jag säga nåt? - Vad?
Fan ta dig.
Det var allt.
Ett tåg med över 1000 soldater och tungt artilleri är på väg hit.
- Vad gör Villas trupper? - Han strider uppe i bergen.
Han ber oss hålla stånd i ett dygn.
- Var är vi nånstans? - Ungefär här.
Ett härligt ökenlandskap.
Utan vare sig floder eller bergspass på 16 mil.
Hur länge dröjer det innan de är här?
Tre timmar ungefär.
Tre timmar.
Då får vi stoppa dem här, inte sant?
Vi behöver bara lossa rälsen. Men vad gör vi sen?
- De kommer ändå att slakta oss. - Vänta lite.
Det finns mer än ett sätt att stoppa ett tåg.
- Hur mycket dynamit har vi? - Kanske 90 kilo.
Räcker det?
Det får duga.
Vi behöver ett lok och en man.
En modig och lojal man.
Nog sagt. Säg vad jag ska göra.
Jag tänkte på doktor Villega.
Det hedrar mig.
Det tvivlar jag inte på.
Särskilt som en gammal bekant har kommando över tåget.
Överste Gunther Ruiz.
Skyffla snabbare, annars får vi aldrig upp trycket.
Lägg manken till, Villega.
Sluta med charaden. Du vet allt, eller hur?
Du har gissat dig till det.
Det är enklare än så.
Jag såg dig den där natten.
Jag förstår.
Du har redan dömt mig.
Du tog mig med för att döda mig.
Det är lätt att döma.
Har du torterats? Skulle du kunna stå emot det?
Jag trodde det, men jag hade fel.
Män dog på grund av mig. Skulle jag också offra mig?
Det skulle inte väcka dem till liv igen.
Jag är oförändrad. Jag tror fortfarande på samma saker.
- Jag kan fortfarande tjäna vår sak. - Håll käften!
För Guds skull, håll mun.
När jag först började spränga trodde jag på så mycket.
Hela rubbet.
Nu tror jag bara på dynamiten.
Jag dömer dig inte.
Det gjorde jag bara en gång i mitt liv.
Fortsätt att skyffla.
Sista hållplatsen, Villega.
Och jag kan inte hjälpa dig nu.
Blunda och hoppa.
Rädda dig själv!
Minns du?
Minns du vad du berättade?
Du berättade om Amerika.
Om bankerna och guldet.
När vi satt på tåget, minns du?
Nej du, din jävel. Kom igen.
Du vet att du sa det.
Om du lämnar mig nu, vad ska det bli av mig?
- De gör dig till general. - Inte vill jag vill bli general.
Prata med mig.
Fortsätt att prata.
Berätta om Villega. Minns du honom?
Han dog.
Han dog som en äkta...
ärorik revolutionshjälte.
Ta det lugnt.
Jag hämtar hjälp.
Generalen...
Har du eld?
Min vän...
Jag skulle ju inte vilja blåsa dig.
Jag hämtar hjälp.
Översatt av Visiontext: Ingrid Tonkin
SV